<table style="width: 100%;" border="0">
<tbody>
<tr>
<td><strong><img style="margin-left: 15px; margin-right: 15px; float: left;" src="uploads/images/10photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></strong></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>XVIII-XIX a.</strong> Šiauliuose jau sutinkama kanalų, sukonstruotų iš medinių vamzdžių.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Šiauliai vandentiekio neturėjo iki pat Pirmojo pasaulinio karo.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1900 m.</strong> kai kuriems pasiturinčiųjų namams jau pradedama centralizuotai tiekti vandenį.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>Iki 1914 m.</strong> Karpio dvare (Rėkyvoje) veikė vandentiekis. Jo įrenginiai neišliko, sudegė gaisro metu.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Lietaus kanalizacijos klojimo darbai  </em><em>Rūdės gatvėje. 1</em><em>930 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><br /></em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/11photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></td>
<td style="text-align: justify;">
<p><strong>1922 m.</strong> Šiauliuose įrengta 7031 m lietaus ir kitų dengtų kanalų. Didžiausią norą iš Lietuvos miestų statyti kanalizaciją pareiškė Šiauliai. Šiauliečiai jau turėjo nusižymėję plane žemės paviršiaus smulkią niveliaciją.</p>
<p>To meto šaltiniai teigė, kad vandentiekis higieniniu atžvilgiu irgi turįs didelę reikšmę. Tuo laikotarpiu vanduo, semiamas iš 3-4 m gylio šulinių, upių ir ežerų, nebuvo švarus.</p>
<p>Pirmieji kanalizacijos ir vandentiekio projektai pradėti rengti 1925 m.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Lietaus kanalizacijos klojimo darbai Vilniaus - Rūdės gatvių sankryžoje. 193</em><em>0 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><br /><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/9photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></em></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Po Pirmojo pasaulinio karo Šiauliai pradėjo ruoštis vandentiekio ir kanalizacijos darbams. Reikėjo paruošti topografinį miesto planą. Buvo kreiptasi į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto doc. inžinierių Steponą Kairį.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Vienas iš Lietuvos Vytauto Didžiojo universiteto studentų-technikų savo diplominiam darbui pasirinko temą „Apie Šiaulių miesto nukanalizavimą“.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1929 m. sausio 19 d.</strong> miesto Taryba pirmą kartą svarstė fekalinės kanalizacijos įvedimo klausimą ir pritarė miesto Valdybos pradėtiems paruošiamiesiems darbams, skyrė lėšų planui paruošti.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Kanalizacijos kolektoriaus statybos darbai Tilžės g. 1932 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><br /></em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/7photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1929 m. birželio mėnesį</strong> Valdybos kvietimu kartu su S. Kairiu į Šiaulius atvyko žinomas vandentiekio-kanalizacijos specialistas, Berlyno aukštosios technikos mokyklos prof. Briks. Tąkart surasta vieta vandenvietei – Salduvės piliakalnio papėdėje, o nešvariam vandeniui valyklą nuspręsta įrengti netoli Ginkūnų.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1930 m. lapkričio 19 d. </strong>miesto Taryba įgalioja miesto Valdybą paimti 500 000 litų paskolą kanalizacijos statybos darbams mieste.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Kanalizacijos tinklų statybos darbai </em><em>Gluosnių - Dvaro g. sankryžoje. 1935 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/4photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1931 m.</strong> pradedami kloti fekalinės kanalizacijos tinklai. Visi darbai atliekami rankiniu būdu.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1932 m.</strong> mieste „vaterklozetus“ turėjo 238 butai.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1935 m.</strong> – intensyvių kanalizacijos – vandentiekio darbų pradžia.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1937 m.</strong> Šiauliuose „vaterklozetus“ turėjo 430 butų, o įrengtą vidaus vandentiekį – 652 butai.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio darbai Prūdelio rajone. </em><em>Apie 1936 - 1937 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/1photo_large.jpg" alt="" width="133" height="200" /></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Iki<strong> 1937 m.</strong> pabaigos tarp Talkšos ir Ginkūnų ežerų iškasta duobė - sėsdintuvas, nuo jos iki Tilžės gatvės iškastas atviras griovys. Vanduo, praėjęs pro sėsdintuvą, buvo nuleidžiamas į Talkšos ežerą, o toliau – į Kulpės upelį. Toliau klojamos pagrindinės kanalizacijos linijos miesto link.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1938 m.</strong> užbaigus kloti pagrindines kanalizacijos linijas, pradedama ruoštis vandentiekio statybos darbams.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1938 m. gruodžio 31 d.</strong> Šiaulių burmistras Petras Linkevičius, kalbėdamas su laikraščio „Įdomus mūsų momentas“ korespondentu, sakė: „Ateinančiais metais vandentiekiui įrengti pradžia bus tikrai padaryta. Inžinierius S. Kairys pažadėjo pasiskubinti su vandentiekio plano sudarymu. Kai tą planą gausime, tuoj pradėsime jį vykdyti.“</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio bokšto statybos darbai. 1939 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/6photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></em></td>
<td style="text-align: justify;">
<p><strong>1939 m. balandžio 27 d.</strong> miesto burmistras P. Linkevičius paskelbė privalomą įsakymą Nr. 6 apie tai, kad Šiaulių miesto sodybų savininkai ir jų valdytojai privalo prijungti savo sodybas prie miesto kanalizacijos ir vandentiekio tinklo, kai gatvėj, per kurią jie susisiekia su savo sodyba, bus pastatytas kanalizacijos kanalas ir pravesti miesto vandentiekio vamzdžiai.</p>
<p><strong>1939 m.</strong> savivaldybėje įvedamas vandentiekio ir kanalizacijos darbuotojo etatas, į šias pareigas paskiriamas inžinierius Adolfas Janulionis.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em><em>Kanalizacijos tinklų statyba Vilniaus g., Ch. Frenkelio fabriko rajone. Apie 1935</em></em><em><em> m.<br /></em></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><em><br /></em></em><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/8photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></em></td>
<td style="text-align: justify;">
<p><strong>1939 m.</strong> už pusę milijono litų nupirkta įvairaus diametro vamzdžių, priešgaisrinių hidrantų, sklendžių bei kitų medžiagų.</p>
<p>Nuo būsimo vandentiekio bokšto vietos pradėta kloti 300 mm skersmens vandentiekio linija, kuri ėjo K. Venclauskio, Ežero, Vilniaus gatvėmis iki Papievių gatvės. Kita jos atšaka – nuo bokšto teritorijos Vasario 16-osios gatve link Vilniaus gatvės.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em><em>Kanalizacijos tinklų statyba. Nedideliai mediniai poliai įkalami rankiniu būdu „barbarka“.<br /></em></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/3photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></em></td>
<td style="text-align: justify;">
<p class="pjustify">Visi vandentiekio ir kanalizacijos tinklų statybos darbai buvo atliekami rankiniu būdu, vanduo iš tranšėjų semiamas kibirais arba rankiniais siurbliais. Darbo jėga – iš darbo biržos samdomi bedarbiai.</p>
<p class="pjustify">Vandentiekio ir kanalizacijos klojimo darbams ketvirtojo dešimtmečio antroje pusėje yra vadovavęs miesto savivaldybės inžinierius Vladas Bitė, technikas Vladas Kašauskas.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em><em>Darbo jėga - iš Darbo biržos samdomi bedarbiai. 1939 m.<br /></em></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/12photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /></em></td>
<td style="text-align: justify;">
<p>Tarpukario nepriklausomybės metais Šiauliuose paklota apie 6 km vandentiekio ir apie 9,6 km kanalizacijos tinklų. <strong>1939 m.</strong> pradėti ruošti pamatai vandentiekio bokšto statybai. Vandenį buvo numatoma imti iš Salduvės kalno ištekančių šaltinių.</p>
<p>Miesto kanalizacijos ir vandentiekio tiesimą buvo numatyta užbaigti 1942 m. Bet nepriklausomybės praradimas ir karas sujaukė planus.</p>
<p><strong>1940 metų vasario mėnesį</strong> pirmą kartą telefonų abonentų sąraše atsiranda Šiaulių miesto vandentiekio ir kanalizacijos skyrius.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio bokšto statybos pradžia. 1939 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><em><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/Kanalizacijos_liniju_sujungimo_fragmentas_1932%20m._maza.jpg" alt="" width="200" height="134" /></em></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><strong>1940 m. liepos mėn.</strong> </strong>Lietuva paskelbta Tarybų Socialistine Respublika.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Pagal Kauno Vytauto Didžiojo universiteto profesoriaus P. Morkūno brėžinius, užbaigus vandentiekio bokšto pamatų betonavimo darbus, vykdoma gelžbetoninių kolonų ir sienų statyba.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1941 m. vasario mėn.</strong> Šiaulių m. Vykdomasis komitetas svarstė naujai statomos ligoninės vandentiekio ir kanalizacijos klausimą. Pranešimą skaitė A. Janulionis. „Jeigu bus laiku gauta visa reikalinga medžiaga, tai šių metų rudenį galės pradėti veikti miesto vandentiekis“, – sakė A. Janulionis.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Kanalizacijos linijų sujungimo fragmentas. 1932 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/2photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /><br /><br /></td>
<td style="text-align: justify;"><strong>1941 m. vasario 12 d.</strong> buvo patvirtinti Šiaulių miesto vykdomojo komiteto komunalinio ūkio skyriaus vandentiekio ir kanalizacijos dalies etatai – iš viso 25 pareigybės, iš jų: 5 administracinės ir 20 darbininkų.<br /><strong><br />1941 m. kovo 31 d.</strong> inžinierius A. Janulionis pranešė, kad Šiaulių miesto vandentiekio statybos reikalams yra išleista kreditų: vandentiekio bokšto statybai – 550 tūkst. rublių, vandentiekio šulinių galerijos statybai (buv. Aleksandrijos dvaro laukuose) – 135 tūkst. rublių. Jis taip pat pageidavo, kad vandentiekio tinklų statybai prie ligoninės ir bokšto būtų išskirta papildomai dar 245 tūkst. rublių.</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio tinklų statybos pradžia Ugniagesių g. 1939 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><img style="margin-left: 15px; margin-right: 15px; float: left;" src="uploads/images/Vandentiekio%20ir%20kanalizacijos%20ukio%20transportas%201939%20m.%20ar%201948%20m._maza.jpg" alt="" width="200" height="131" /></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1941 m. balandžio 10 d.</strong> buvo patvirtintas Šiaulių miesto vandentiekio ir kanalizacijos įmonės statutas (iš penkių skyrių). Pirmame skyriuje pažymima, kad vandentiekio kanalizacijos įmonė priklauso Šiaulių miesto vykdomajam komitetui, tačiau veikia kaip atskiras ūkio vienetas.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Per pirmuosius sovietų okupacijos metus buvo paklota apie 2 km vandentiekio ir 3 km kanalizacijos tinklų. Buvo statoma vandentiekio šulinių galerija buv. Aleksandrijos dvaro laukuose (dabar Lepšių vandenvietė), nuo jos klojama 300 mm skersmens vandentiekio magistralinė linija, kuri turėjo sujungti vandenvietę su vandentiekio bokštu ir ligonine (dabar – Šiaulių centro poliklinika).</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio ir kanalizacijos ūkio transportas. 1939 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
<tr>
<td><img style="float: left; margin-left: 15px; margin-right: 15px;" src="uploads/images/13photo_large.jpg" alt="" width="200" height="133" /></td>
<td>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Vandentiekio bokšto stiebo dalis pastatyta beveik iki švaraus vandens rezervuaro dugno.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Vyriausybė skyrė apie 900 tūkst. rublių lėšų miesto viešiesiems darbams. Įdarbinta apie 100 bedarbių, o Vijolės upelio reguliavimo darbams - 350 bedarbių.</p>
<p class="pjustify" style="text-align: justify;">Prie vandentiekio statybos darbų dirbo J. Jazdauskas, technikai S. Kuzminskas, S. Verbickas, tinklų kolėjais A. Dunauskas ir kiti.</p>
</td>
</tr>
<tr>
<td>
<p><em>Vandentiekio bokšto statyba. 1940 m.<br /></em></p>
</td>
<td> </td>
</tr>
</tbody>
</table>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br />1941 m. birželio 24 d.</strong> Vokietijai okupavus Šiaulius, Vandentiekio ir kanalizacijos įmonei ir toliau vadovavo inžinierius A. Janulionis. Vokietmetyje prie kanalizacijos tinklų prijungta apie 20 gyvenamųjų namų, paklota pusės kilometro ilgio 300 mm skersmens vandentiekio magistralės dalis Lepšių, Kairių gatvėmis iki Radviliškio gatvės. Karinei vadovybei davus nurodymą, mieste pakloti vandentiekio tinklai buvo jungiami prie miesto geležinkelio stoties vandentiekio. Nuo geležinkelio vandentiekio linijos per kiemus buvo kasamos tranšėjos ir klojami vandentiekio tinklai. Jie nusitiesė iki magistralės Vytauto gatvėje. Linija pratęsta iki dabartinės „Santarvės“ gimnazijos, kur buvo apgyvendinti Reicho darbo tarnybos kariai. Prie vandentiekio prijungta ir karinė ligoninė Vytauto gatvėje (dabar – Šiaulių universitetas). Okupacijos metais vandentiekio bokšto ir vandenvietės statyba buvo nutraukta.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><br />Pirmosiomis pokario dienomis pradėti atstatomieji darbai. <strong>1945 m. birželio 21 d. </strong>Tarybų valdžios Lietuvoje paskelbimo penktųjų metinių išvakarėse miesto laikraštis „Raudonoji vėliava“ rašė: „Šiaulių mieste sparčiais tempais vykdomi atstatomieji darbai, prie kurių prisideda visi įmonių bei įstaigų dirbantieji bei gyventojai. Sparčiai atstatomas karo metais apgadintas vandentiekio ir kanalizacijos ūkis“. Atnaujinami vandentiekio bokšto statybos darbai, bokšte betonuojamas vandens rezervuaras. Darbams vadovauja inžinierius Jonas Vencius. Pradedama intensyvi vandentiekio ir kanalizacijos tinklų statyba.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Berlyno aukštosios technikos mokyklos profesoriaus Briks prieš penkiolika metų pateiktas pasiūlymas surinkti šaltinių vandenį galerijomis į 70 kub. metrų talpos rezervuarą ir jį paduoti miestui pokaryje pripažįstamas kaip nepasiteisinusiu, – miestas augo, o vandens debitas buvo mažas. Pradedama galvoti apie požeminio vandens panaudojimą miesto parūpinimui.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1945 m.</strong> paruošiamas naujas Pirmosios (Lepšių) vandenvietės projektas. <strong>1946 m. balandžio 28 d. </strong>vandenvietėje pradedamas gręžti pirmasis giluminis (100 metrų) gręžinys. Gręžimo darbai baigiami 1948 m. kovo 9 d. – iš pirmojo gręžinio pakeltas požeminis vanduo pateko į žemės paviršių. Šis gręžinys dirbo iki 1964 metų.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1948 m.</strong> miesto centre baigiamas statyti vandentiekio bokštas ir spalio 30-ąją bokšto rezervuarą, kurio talpa 700 kub. m, pripildo požeminis vanduo iš Pirmosios (Lepšių) vandenvietės. Ši data – <strong>1948 m. spalio 30 d.</strong> – laikoma oficialia miesto centralizuoto vandentiekio ir savarankiškos vandens tiekimo įmonės įkūrimo data. Vandentiekio bokštas statytas pagal profesoriaus P. Morkūno eskizus, kai kurie darbo brėžiniai – A. Janulionio, gelžbetoninę bokšto rezervuaro dalį skaičiavo prof. P. Morkūnas bei inžinierius J. Vencius. Su pertraukomis bokšto statyba užtruko devynerius metus.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Miesto vandentiekio tinklais iš geležinkelio vandentiekio pajungtas vanduo pradėjo tekėti 1948 m. lapkričio 6 d. Ši data pasirinkta neatsitiktinai – sovietmečiu mėgta didelius darbus užbaigti gegužės 1-osios arba revoliucinio perversmo Rusijoje (lapkričio 7 d.) išvakarėse.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">1950 m. birželio 1 d. pradėta eksploatuoti Pirmosios vandenvietės antrojo vandens pakėlimo stotis – iš jos vanduo pradeda tekėti į miestą ir į vandentiekio bokšto rezervuarą. Iš pradžių dirbo vienas 45 kub. m per valandą pajėgumo gręžinys. Nuo stoties paleidimo iki metų pabaigos paduota 135 tūkst. kub. m vandens.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Pradėjus veikti centralizuotam vandentiekiui, o taip pat, sprendžiant Talkšos ir Ginkūnų ežerų aplinkosaugos klausimus, pradėta galvoti apie miesto nuotekų valymo įrenginių statybą šiaurinėje miesto dalyje, ruošiama dokumentacija.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Augant vandens poreikiui, 1952 m. nuspręsta statyti Antrąją vandenvietę Birutės gatvėje. 1953 m. birželio 20 d. išgręžtas pirmas artezinis gręžinys būsimojoje vandenvietėje. <strong>1956 m.</strong> pradėta eksploatuoti Birutės vandenvietė.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br /></strong>1953 m. šiaurinėje miesto dalyje pradėta miesto kanalizacijos valymo įrenginių pirmos eilės statyba.<strong> 1959 m. spalio 29 d.</strong> pradėti eksploatuoti mechaninio nuotekų valymo įrenginiai, kurie per parą pajėgė apvalyti 12,5 tūkst. kub. m vandens. Pradėjus veikti įrenginiams, visi nutekamieji vandenys buvo pumpuojami į juos, o iš jų kanalizuotas vanduo nuleidžiamas į Kulpės upelį. Taip sumažėjo Talkšos ir Ginkūnų ežerų tarša. <strong>1967 m.</strong>, pabaigus visą kompleksą (našumas – 40 tūkst. kub. m per parą), pradėti eksploatuoti pirmieji biologinio valymo įrenginiai Baltijos šalyse.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br />1966 m</strong>. pradėta eksploatuoti trečioji – Rėkyvos – vandenvietė. Taip pat 1966 metais eksploatacijon atiduoti ir šios gyvenvietės nuotekų valymo įrenginiai. Rėkyvos gyvenvietė iš vietinės požeminio vandens vandenvietės geriamuoju vandeniu buvo aprūpinama nuo 1954 m.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1973 m.</strong> vykdant Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimą, priimti Radviliškio, Šeduvos, Kelmės, Tytuvėnų, Joniškio, Pakruojo, Linkuvos, Kuršėnų vandentiekio – kanalizacijos ūkiai. Sukuriama Šiaulių teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba, pavaldi Respublikiniam gamybiniam vandentiekio ir kanalizacijos susivienijimui. 1991 m. rajonų cechai atsijungė ir tapo savarankiškomis įmonėmis su pavaldumu rajonų savivaldybėms. Prieš atsijungimą valdyboje dirbo apie 670 darbuotojų.</div>
<div style="text-align: justify;"><strong><br />1974 m.</strong> įamžinant Šiaulių miesto vandentiekio ir kanalizacijos ūkio istoriją ir pasiekimus, vandentiekio bokšto patalpose įkurtas Vandentvarkos muziejus.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br /></strong>Vis augant vandens vartojimui, nuspręsta statyti ketvirtąją vandenvietę ties Bubiais.<strong> 1978 m.</strong> vandenį į miesto tinklus patiekė Bubių vandenvietė, kurioje 1993 m. pradėjo veikti vandens nugeležinimo įrenginiai.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Nuo <strong>1983 m.</strong> pradėta diegti automatizuota ūkio valdymo sistema, imta naudoti kompiuterius.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1988 m.</strong> miestui per parą patiekta 56,5 tūkt. kub. metrų požeminio geriamojo vandens,  40 proc. sunaudojo  pramonės įmonės. Vis intensyviau eksploatuojant miesto vandenvietes, pablogėjo vandens kokybė – gausėjo geležies ir amonio, jis tapo kietesnis, drumstas. Prasta vandens kokybė netenkino vartotojų, o vamzdynai apaugo nuosėdomis ir po 5-7 metų plonesnius teko keisti.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Atgimimas, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis išryškino sovietmečio metais susikaupusias problemas ir vandens ūkyje. Daug tokios tiesos buvo užfiksuota ir spaudoje.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">1988 m. spaudoje paviešinamos nutekamojo vandens valymo ir dumblo tvarkymo problemos. Straipsnyje pažymima, kad per parą į kanalizacijos valymo įrenginius (Pakruojo g.), kurių našumas 40 tūkst. kub. m per parą, vidutiniškai atiteka 57 tūkst. kub. m nutekamojo vandens ir 27,5 tonos teršalų. 72 proc. teršalų patenka iš pramonės įmonių – Mėsos kombinato, Kukurūzų apdirbimo gamyklos, odos perdirbimo gamyklos „Stumbras“, „Elnias“, kt.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><br />Tame pačiame pranešime visuomenei rašoma, kad mažai užterštas paviršinis vanduo laikomas tada, kai jo tūryje organinių medžiagų yra 4 mg/l, stipriai užterštu – 8,18 mg/l, labai stipriai užterštu – daugiau kaip 18 mg/l. Kulpės upės prie Šiaulių užterštumas siekė 91-132 mg/litre. Į upės vandenį per parą buvo išleidžiama apie 9,8 tonos organinių teršalų. „Tokiame vandenyje ne tik maudytis, bet ir nusiplauti rankas nedrįsta gyventojai. Vanduo – nenusakomos spalvos, dvokia iš tolo“, – rašoma straipsnyje. Teršalai Kulpės, Mūšos, Lielupės upėmis patekdavo į Baltijos jūrą.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">1990 m. Aukštrakiuose (dabar Jurgėliškių k. 5, Šiaulių kaimiškoji seniūnija, Šiaulių r.), buvo pradėti statyti biologinio nuotekų valymo įrenginiai, kurių pajėgumas 60 tūkst. kub. m per parą su galimybe išplėsti iki 120 tūkst. kub. m. Buvo numatyta pastatyti ir dumblo apdirbimo cechą. Tačiau netrukus, Lietuvai tapus nepriklausoma, 32,5 mln. rublių kainuojantis projektas buvo sustabdytas. Nauja nuotekų valykla, perprojektavus jau pastatytą dalį, buvo pastatyta tik 2004 m., įgyvendinat Šiaulių aplinkosaugos projektą.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1992 m. </strong>Baltijos jūros šalys sudarė detalią Baltijos jūros aplinkosaugos veiksmų programą, skirtą jos ekologiniam balansui atstatyti. Šiauliai įvardinti vienu didžiausiu Lielupės baseino, Rygos įlankos ir Baltijos jūros teršėju, prioritetiniu „karštu tašku“. Lietuvos Vyriausybė pripažino problemą ir įsipareigojo sumažinti taršą pagal HELCOM rekomendacijas.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br />1995 m.</strong> valstybinė Šiaulių miesto vandens tiekimo įmonė buvo reorganizuota į specialiosios paskirties UAB „Šiaulių vandenys“. Visos akcijos priklauso Šiaulių miesto savivaldybei.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1995 m.</strong> įmonė viena pirmųjų Lietuvoje pradėjo taikyti geoinformacinius principus ir naudoti geografinių informacinių sistemų (GIS) technologijas, t.y. požeminių komunikacijų brėžiniai iš popieriaus buvo perkelti į elektroninį formatą. Paruoštos kompiuterizuotos GIS darbo vietos, įsigyta kompiuterinė įranga. Taip pat įdiegta buhalterinės apskaitos ir finansų valdymo programa.<strong><br /></strong></div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">
<div class="pjustify"><strong>1996 m. </strong>buvo pasirašytos <strong>Pasaulio banko paskolos</strong> ir <strong>Šiaulių aplinkosaugos projekto sutartys</strong>, kurias ratifikavo Šiaulių miesto savivaldybės taryba ir Lietuvos Respublikos Seimas. Taip UAB „Šiaulių vandenys“ tapo viena iš šešių Baltijos šalių vandens paslaugų įmonių, vykdančių Pasaulio banko finansuojamus aplinkosaugos projektus. <br /><br />Projekto tikslas – sumažinti iš Šiaulių į Kulpės ir Lielupės upes bei Baltijos jūrą, Rygos įlanką patenkančią taršą, gerinti vandens tiekimo ir nuotekų tvarkymo paslaugų kokybę, patikimumą ir finansinį efektyvumą Šiauliuose. Projekto vertė – 22,85 mln. JAV dolerių. Projekto finansuotojai: 33 proc. – Lietuvos Vyriausybės subsidija; 30 proc. – Pasaulio banko paskola; 20 proc. – Švedijos Vyriausybės subsidija; 8 proc. – Suomijos Vyriausybės subsidija; 7 proc. – Norvegijos vyriausybės subsidija; 2 proc. – Šiaulių miesto savivaldybės subsidija.</div>
<br />Projekto lėšomis atlikti šie darbai:<br />
<ul>
<li><strong>1996 m.</strong> su Švedijos Kristianstado „C4Teknik“ bei Norvegijos Trondheimo „Trondheim Bydrift“ vandens kompanijomis pasirašytos bendradarbiavimo sutartys ir įgyvendinta 11 bendrų projektų. Bendradarbiavimo tikslas – perimti darbo patirtį iš pirmaujančių modernių užsienio vandens kompanijų, išmokyti specialistus dirbti naujais ir efektyvesniais metodais, įdiegti informacines technologijas, kompiuterizuotas valdymo sistemas, tobulinti įrengimų ir tinklų eksploatacijos praktiką, bendrovę aprūpinti kompiuterine technika, laboratorijos bei diagnostine įranga, tobulinti bendrovės organizaciją, administravimą ir strateginio planavimo procesą.<br /><br /></li>
<li><strong>1998 m.</strong> Lepšių ir Bubių vandenvietėse seni, neekonomiški ir susidėvėję giluminiai bei antro vandens kėlimo siurbliai pakeisti moderniais, ilgaamžiais ir ekonomiškais; jų darbui optimizuoti sumontuotos pavaros – dažnio keitikliai. Tai sumažino vandens padavimo ir priežiūros sąnaudas, padidėjo įrenginių ir vandentiekio sistemos patikimumas.<br /><br /></li>
<li><strong>2000 m.</strong> rekonstruota Birutės vandenvietė – pastatyti modernūs vandens kokybės gerinimo įrenginiai, kuriuose paruoštas (slėginiuose filtruose sulaikomas geležies bei amonio perteklius) ir vartotojams tiekiamas geriamasis vanduo atitinka Lietuvos higienos normos reikalavimus pagal visus kokybės rodiklius. Po rekonstrukcijos iš Birutės vandenvietės tiekiama daugiau nei pusė miestui reikalingo geriamojo vandens.<br /><br /></li>
<li><strong>2000 m.</strong> betranšėjinių technologijų metodu (neatkasant vamzdynų) renovuota 3,4 km kritinės būklės nuotekų tinklų miesto centre. Pagerėjo nuotekų surinkimas ir sanitarinė aplinka centrinėje miesto dalyje, sumažinta gruntinių vandenų tarša iš nesandarių vamzdynų.<br /><br /></li>
<li><strong>2000 m.</strong> nutiesta 8 km nuotekų slėginė linija miesto nuotekoms į valymo įrenginius Aukštrakiuose (dabar Jurgeliškių k., Šiaulių r.) transportuoti. Slėgine linija atitinka aukštus kokybės ir techninius reikalavimus, yra patikima ir ilgaamžė, todėl Šiaulių regiono aplinka yra ekologiškai saugi.<br /><br /></li>
<li><strong>2002 m.</strong> pastatyta nauja patikima pagrindinė nuotekų perpumpavimo siurblinė Pakruojo gatvėje, kuri pajėgi saugiai visas iš miesto surinktas nuotekas pumpuoti į nuotekų valymo įrenginius.<br /><br /></li>
<li><strong>2004 m.</strong> pastatyta nauja moderni Šiaulių miesto nuotekų valykla Aukštrakiuose (dabar Jurgeliškių k., Šiaulių r.), pajėgi išvalyti 50 tūkst. kub. m nuotekų per parą. Nuotekos išvalomos pagal Lietuvos Respublikos ir Helsinkio konvencijos aplinkosauginius reikalavimus. Šiuo požiūriu ypatingai svarbi įdiegta azoto ir fosforo šalinimo technologija, kuri pašalina atvirų vandens telkinių eutrofikacijos (užžėlimo) pavojų. Šiaulių miestas, Helsinkio komiteto įvardytas kaip „karštasis“ taškas“, nebeteršia Kulpės ir Lielupės upių bei Rygos įlankos, Baltijos jūros. Šiaulių aplinkosaugos projekto pabaiga.</li>
</ul>
</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>1997 m.</strong> bendrovė sukūrė savo interneto puslapį.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br />2001 m.</strong> „Šiaulių vandenys“ perėmė miesto paviršinių (lietaus) nuotekų įrenginių Kalinausko gatvėje eksploataciją. Rekonstravus neveikiančius įrenginius bei suremontavus tinklus, kolektorius, išleistuvus, sumažinta atvirų vandens telkinių – Prūdelio, Talkšos ežero, Vijolės upelio – tarša.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>2002 m.</strong> UAB „Šiaulių vandenys“ pirmoji vandens tiekimo įmonė Lietuvoje ir Baltijos šalyse įdiegė kokybės ir aplinkos apsaugos vadybos sistemas, atitinkančias tarptautinių LST EN ISO 9001 ir LST EN ISO 14001 standartų reikalavimus.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong>2002 m.</strong> įgyvendintas vandens kokybės gerinimo projektas Rėkyvos gyvenvietėje. Rėkyvos gyvenvietės vandentiekis, nutiesus 1,5 km vandentiekio liniją, prijungtas prie Šiaulių miesto magistralinių vandens tinklų. Rekonstravus seną siurblinę Rėkyvos vandenvietėje, sumontuoti modernūs vandens kokybės gerinimo įrenginiai, o vandenvietės gręžiniai užkonservuoti. Rėkyvos gyventojams pradėtas tiekti Lepšių vandenvietėje išgautas požeminis geriamasis vanduo, pagerintas naujojoje vandens ruošykloje.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"><strong><br />2003 m.</strong> geriamojo vandens kokybę kontroliuojančiai bendrovės laboratorijai įteiktas atestavimo pažymėjimas, liudijantis, kad laboratorijos veikla ir atliekami tyrimai atitinka tarptautinį standartą.</div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;"> </div>
<div class="pjustify" style="text-align: justify;">Tobulinant geriamojo vandens dezinfekavimo technologiją, <strong>2003 m.</strong> visose vandenvietėse įdiegta dezinfekavimo natrio hipochloritu technologija, nepavojinga nei aplinkai, nei žmonių sveikatai.</div>